Perspektivering

= Perspektivering  = Der synes altså at være både gevinster, udfordringer og indbyggede konflikter i at anvende web 2.0 medier i formel undervisningssammenhæng. En rød tråd i de indbyggede konflikter handler om hvilken grundlæggende læringsteoretisk forståelse, der ligger implicit i henh. web 2.0 medier og i det formelle uddannelsessystem, og som kort kan skitseres ud fra de forskelle, der ligger i henh. en tilegnelses- og en deltagelsestilgang til læring. Som Sfard betoner det, så er det væsentligt ikke at vælge den ene fra, men at bevare begge optikker på, hvordan læring kan foregå. Ud fra en sådan betragtning vil web 2.0 medierne være værdifulde redskaber i en deltagelsesorienteret tilgang, og hvor et væsentligt element med et læringsforløb er at træne refleksions-, relations- og meningskompetencen samt træning i kollektiv kognition. Særligt meningskompetencen kan være vanskelig at træne i en traditionel undervisningssammenhæng, og her giver web 2.0 gode muligheder for at ’nedbryde’ de fysiske mure og skabe rammer for at kommunikere med andre på tværs af kulturer, brancher og landegrænser på en realistisk måde frem for at simulere andre eksterne fællesskaber. Ligeledes kan web 2.0 medier give mulighed for at skabe realistiske relationer til praksisfællesskaber, som i eksemplet med blogs, hvor der etableredes relationer til diskussionspartnere med praktikere fra de handlingspraksisser, som elever og studerende senere skal arbejde professionelt i. Derudover kan web 2.0 medier - med deres indbyggede kollaborative beskaffenhed – bidrage til at skabe et // kollaborativt, lærende praksisfællesskab // indenfor klassen, omænd der ligger nogle konflikter i forhold til den historisk indlejrede indstilling til hvad læring og viden er blandt såvel lærere som elever og studerende. Her tænktes fx på barriererne i forhold til at genbruge andres produktioner og at redigere i andres arbejde. Derfor er der her et særligt opmærksomhedspunkt for undervisere i at gøre det tydeligt, hvad gevinsterne er i at arbejde på denne måde samt overveje, hvordan eleverne kan evalueres indenfor de formelle rammer af uddannelsessystemet. Unge er som tidligere nævnt storforbrugere af web 2.0 medier i en uformel sammenhæng, men det er ikke nødvendigvis det samme som, at de er rustede til at agere i et digitaliseret fremtidigt arbejsliv i et globaliseret, hyperkomplekst videnssamfund. Derfor er web 2.0 mediers anvendelsesmuligheder også blevet vurderet i forhold til de tre kompetencer, som Qvortrup har vurderet som værende de væsentligste, og med undervisningsministeriets ”Faghæfte 48: IT-medier og mediekompetencer i folkeskolen” [|[1]]  fra marts 2010, er der nu også blevet sat ord på, hvilke digitale kompetencer det formelle uddannelsessystem skal sikre, at eleverne har opnået, når de forlader folkeskolen. Der er sat fokus på 3 centrale begreber: web 2.0, multimodale medier og digital dannelse, og med udgangspunkt i globaliseringen fremhæves det at: // ”  ////  Gårsdagens viden og dannelse slår ikke til, når morgendagens problemstillinger skal løses. Løsninger forudsætter en omstillingsparat arbejdsstyrke, hvor kontinuerlig, formel og uformel læring er helt naturlig del af arbejdslivet. For undervisningen i skolen betyder det, at paratviden kan være uaktuel, men at læringsforløb, der bygger på åbenhed, fleksibilitet, selvstyring og projektarbejde, kan skabe de nødvendige forudsætninger, for at eleverne klædes på til at kunne tackle deltagelse i et samfund under forandring.” // Der lægges altså op til læringsforløb, der bygger på åbenhed, fleksibilitet, selvstyring og projektarbejde, og her kan web 2.0 medier vil være værdifulde medier i læringsforløb af denne type. Der står endvidere i Faghæfte 48 at: // ” Man kan, fx ved at inddrage mobile og trådløse teknologier og web 2.0-ressourcer i undervisningen, udnytte og udvikle nye kommunikations- og læreprocesser og etablere skolesamarbejde på tværs af landegrænser. Det kan placere skolen både i et lokalt og globalt perspektiv. Således kan skolens hverdag fremover blive præget af didaktiske designs, der er rettet mod læreprocesser, læringsresultater og dannelse i et globalt medborgerperspektiv. Eleverne skal i højere grad sættes i stand til at deltage frem for at modtage, så de derigennem kan udvikle sig som aktive medborgere. Digitaliseringen vil kunne bidrage til, at skolelivet og skoleaktiviteterne ikke er bundet til det konkrete klasseværelse og et stramt fastlagt tidsforløb.” // Her lægges der op til at ’nedbryde’ klasseværelsets mure og søge relationer på tværs af landgrænser, hvilket er i tråd med tidligere nævnte muligheder for at styrke især meningskompetencen hos eleverne. Der er beskrevet fire forskellige temaer, som skal inddrages i undervisningen: - og når man nærlæser det konkrete indhold for temaerne, finder man, at der er en lang række emner, der handler om opnå færdigheder i at agere i de forskelle web 2.0 medier og at opnå færdigheder i kritisk vurdering og analyse af indhold, at agere sikkert på nettet, men også: ”at kunne beherske kontinuerlige, foranderlige og uformelle læringssituationer – med andre ord udvikle kompetencen “at lære at lære”, hvilket er beslægtet med Qvortrups refleksionskompetence. Det nye Faghæfte 48 er således både relevant og ambitiøst i forhold til at styrke refleksions-, relations- og meningskompetencen og i det hele taget i forhold til at klæde unge på til at agere professionelt, forsvarligt, sikkert og kritisk i en digitaliseret verden, men der kan også synes langt imellem dagligdagen i dagens folkeskoler og de ambitiøse mål, som skitseres pga. de indlejrede traditioner blandt lærere og elever, de læringsforståelser der ligger implicit i organiseringen af uddannelsessystemet, læreres egne digitale kompetencer og hertil kommer de rent praktiske udfordringer, der ligger i at have det fornødne hardware og netadgang til rådighed på skolerne. Endelig må det overvejes, hvordan forskellige typer elever vil kunne klare sig i sådanne nye former for læringsmiljøer – her tænkes bl.a. på: // ”at kunne beherske kontinuerlige, foranderlige og uformelle læringssituationer” //samt at indgå i: // ” // // læringsforløb, der bygger på åbenhed, fleksibilitet, selvstyring og projektarbejde”. // Blandt lærere i folkeskolen vil man ofte høre, at kun de såkaldt ’stærke elever’, vil kunne håndtere og profitere af en så høj grad af selvstyring, og at ’svage elever’ vil blive tabt i sådanne læringsforløb, fordi de har brug for mere strukturerede læringsforløb. Men disse overvejelser er ikke anderledes end i mere traditionelle læringsforløb, hvor læreren skal overveje disse forskelle mellem sine elever i det didaktiske design. Med web 2.0 medier gives der et mere rigt landskab af redskaber, som læreren kan inddrage i sin didaktiske planlægning. Selvstyring i en web 2.0 kontekst er implicit, men som i eksemplet med anvendelse af blogs i undervisningen, er der stadig sat nogle rammer for, hvad der skal arbejdes med, hvad eleverne skulle forholde sig til, og der kan i høj grad differentieres mellem eleverne i den feedback, som gives eleverne. Men det er naturligvis væsentligt fortsat at holde sig for øje, at elever kan have forskellige behov for feedback og facilitering i det hele taget – med eller uden web 2.0.
 * 1)   Informationssøgning og -indsamling
 * 2)   Produktion og formidling
 * 3)   Analyse
 * 4)   Kommunikation, vidensdeling og samarbejde

[|[1]] Undervisningsministeriet. (2010). // ”Faghæfte 48: IT-medier og mediekompetencer i folkeskolen” //. [] //"Web 2.0 i formel læring" v. Kirsten 'Brohuus' Lund// //Blog: [|http://socialmedia.brohuus.dk]//